Kaava-alue inventoitiin yhden päivän aikana kahden arkeologin voimin lokakuussa 2010. Inventoinnissa tarkastettiin kaikki kaavassa osoitetut uudet rakennuspaikat. Niiden lisäksi inventoitiin muita arkeologian kannalta potentiaalisia paikkoja kaava-alueella. Kaarankajärven rannat on suureksi osaksi jo rakennettu, ja lisäksi alueella on myös peltoa. Inventointimenetelminä käytettiin koekuopitusta ja pintapoimintaa. Pihamaita ei tarkastettu.
Kaarankajärvi (noin 134 m mpy) on kuroutunut Itämerestä noin 7000 eKr., Itämeren Ancylusjärvivaiheen lopulla tai Ancylusjärvi-Litorinamerivaiheiden taitteessa. Järven lasku-uoma sijaitsee pohjoisosan länsirannalla. Sen kaakkoispuoleiset järven osat ovat järven kuroutumisesta lähtien olleet transgressiivisia eli vedentaso on noussut hitaasti, mihin viittaavat havaitut rantavallit ja suorannat. Merkittävästä järvenlaskusta ei saatu havaintoja. Periaatteessa järven rannoilta voi löytää lyhytaikaisia Ancylusjärven lopun aikaisia kivikautisia asuinpaikkoja nykyrannasta alkaen. Sen jälkeiset esihistorialliset rantasidonnaiset nuorimmat asuinpaikat voivat sijaita aivan nykyrannassa tai rantavedessä ja varhaisimmat veden alla.
Kaarankajärven alue on ollut 1700-luvun lopulle asumatonta. 1840-luvun pitäjänkartalla alueella on kaksi taloa: Kaaranka ja Rantamäki. Historiallisen ajan kiinteään asutukseen liittyviä muinaisjäännöksiä alueella ei ole.
Inventoinnissa löydettiin kaava-alueelta kaksi historiallisen ajan kohdetta, tervahauta ja kiviaita. Kumpikaan näistä kohteista ei sijaitse kaavaan merkityillä rakennettaviksi aiotuilla tonteilla. Kiviaitaa ei luokiteltu muinaisjäännökseksi, mutta on kulttuurihistoriallisesti merkittävä rakenne. Mitään merkkejä esihistoriasta ei havaittu.
Ladattava tiedosto saattaa sisältää kuvia, karttoja tai muita sisältöjä jotka ovat tekijänoikeuksin suojattuja. Tiedoston tekijänoikeudet kuuluvat tutkimusraportin tekijälle ja muille raportissa mainituille tahoille. Sisällön jatkokäyttöä varten on hankittava lupa tekijänoikeuksien haltijalta.